Така трябва да се чувстваш Когато раждаш...
Къде отиваш? Не иска да се запознавате.
Разбира се, че иска. Аз на практика съм му баща!
Какво беше това на края?
Нарича се, диханието на дракона.
Можеш ли да ме научиш?
За вас е много вълнуващо да се запознаете с героите си.
Но причината, поради която сме тук, е да намерим начин...
Да ги върнем обратно в книгата.
Баща ти току-що ми даде идея за един образ.
Крадец, който краде така, като мишка почиства прозорци.
Не се опитвам да открадна героите ти!
Опитваш се да ги държиш далеч от мен, това си е чиста кражба.
Просто се опитвам да върна жена ми обратно!
Прашноръки! - Опитах се да го спра.
Радвам се да се запознаем!
Прекрасно, толкова отблъскващ, колкото си те представях!
Страхува се. - Надявам се, че не от мен.
Страхува се, от края на книгата.
Защото умира?
Извинете... - Умира в края?
Трябваше да е вълнуваща. Не може всички да имат щастлив край.
Подобно на живота.
Как умирам?
Убива те един от мъжете на Козирога.
Докато се опитваш да спасиш Гуйн.
Много драматично, плаках когато го написах.
Мислиш ли, че ми пука за това, което си написал?
Не контролираш съдбата ми!
В противен случай нямаше да съм тук. не съм просто един герой от книга...
Ти не си моя Бог.
Слушай сега, старче.
Имаш или не копие на книгата, защото искам да се прибера вкъщи.
Не е издавана от десетилетия. Първия тираж бе малък.
Имаше и пожар в склада...
Ще отнеме доста време...
Спри. Не е време за глупости.
Спри!
Толкова си кисела, като урината на коза.
Благодаря. И не искам да знам от къде го знаеш това.
Огледай се. Това е рай!
Няма роби, нито пясъчни бури...
Няма тишина.
И това не е.
Имах няколко копия, които дадох на заем..
на едно изложение в Генуа, преди години.
И бяха откраднати. Вероятно Козирога стой зад това.
Тогава си мислех, че е лош късмет.
Ето го! Оригиналният ръкопис!
Написано на пишеща машина, представяте ли си?
След толкова много години.
Все още помня героите.
Нимфите на водата.. В гората Уейлес.
Замъка...
Черният принц.
И разбира се ти, Прашноръки.
Един от лошите.
Козирога и приятелката на огъня.
Най-лошата от всички. Сянката.
Трябва да отбележа, прекрасна книга.
Ще дам всичко, за да ида там.
Ела в тук, старче. - Имам до 447, ти?
Останалите.
Ще ме върнеш ли обратно? - Ще се опитам.
След като първо извадя жена ми, и ако е добре.
Само така ще стане.
Може да имаме проблем. - Какво искаш да кажеш?
Не можеш да я измъкнеш. - Защо?
Тя не е в книгата.
Защо не ми каза.. - Видях я, не е в книгата.
В селото на Козирога е. Дариес я изкара.
Жива ли е? - Бяхме там и не ни каза!
Искахме книгата. - Не я искахме!
Аз я исках! - Била е там и не си ни казал?
Не ме гледай така.
В противен случай, нямаше да ми помогнете да я намерим!
Егоист, слабак!
Той ме е написал такъв. - Не съм съгласен!
Кажи ми как да я намеря!
Не и докато не обещаеш, че ще ме върнеш обратно.
Кажи ми къде да я намеря.
И на мен ми липсва моето семейство.
Добре. - Обещавам.
Обещавам.
Искам и аз да помогна. Вземи ме с теб.
Не може. - Мога да помогна!
Ще ми помогнеш, като останеш тук.
Това, можеш да направиш. - Не знаеш какво мога!
Нито пък ти..
Меги, моля те...
Трябва да останеш тук.
Грижи се за Меги. - И Фарид.
Грижи се и за Фарид. - Разбира се.
Защо да не дойда и аз? Колата е моя!
Скъпа...
Доведи я обратно.
Ще я върна.
Ще съм бавачка. Страхотно...
По-бързо, ще изпуснеш влака.
След колко време ще стигнем? - Скоро.
Чуха вятъра да приближава от север...
и чичо Хенри с Дороти гледаха тревата да полита...
беше преди бурята да дойде.
Тото накара Дороти да се засмее.
Беше малко, черно кученце с дълга, копринена козина..
и малки очи, които искряха, върху малкото му смешно личице.
Тото? Не се страхувай.
Излез от там!
Ще ме вкараш в беда!
Аз съм, отвори. - Един момент!
Да не си гъкнал.
Съжалявам, нямах друг избор.
Виж. Това е Баста!
И довереника му.
Здравей принцесо. Къде е баща ти?
Казах им, че се върнаха в замъка, но не ми вярват.
Казал си им? - Беше опрял нож в гърлото ми!
Не вярваха, че съм автора.
Кажи ми къде е Сребродумеца, преди да убия и двама ви!
Не Тото!
Тото?
Боже мой!
Наследила е дарбата на баща си!
И друг Сребродумец!
Козирога ще е доволен.
Хване и двамата.
Ако Дариес я е извадил от книгата...
Добре е.
Почти. - Почти?
Няма глас...
Какво?
Изкара я миналата пролетта и няма глас.
Освен това, друго и няма, добре е.
Спри.
Защо?
Спри. - Тава е значи, говориш със скункса.
Казах ти да останеш със стареца. - Той е лош!
Не колкото Козирога.
Не ме плаши. Отгледаха ме убийци и крадци.
Трябва да те плаши.
Трябваше да те оставя да походиш. - Пак щях да те последвам.
Влизайте вътре.
После ще можеш да ме научиш, на диханието на дракона.
Влизай!
Г-н Фенолио?
Да си починем, а?
Не питай. Да вървим.
Там!
Благодаря.
Побързай.
Виж.
Мисля, че успя.
Много се забави... Ще видя дали е добре.
Няма да е далеч.
Браво, благодаря. - Удоволствието е мое.
Виж кои се върнаха!
Точно навреме за екзекуцията ви.
Замъкът на Козирога е като пет-звезден хотел...
Не и за теб, както изглежда, ще те затворим в криптата.
Някои от нашите гости получават стая с изглед.
Съжалявам.
Съпругът ти е тук.
Дойде за да те спаси.
Какво стана? - Ще убият Прашноръкия.
Ще го убият и ще съм виновен аз. - Не, кажи ми какво е станало.
Всички буквите от азбуката.. Изглежда точно като в книгата ми!
Като да се разхождам във въображението си!
Чудя се, какво ще те накара да четеш.
Надявам се, нещо добро. Аз съм развълнуван!
Кои планове, Джим? - Нашите.
Повярвах.
Въпреки, че не знам, какво ще стане с младежа, без плановете му.
Уморих се да правя глупави трикове. Кажи ми къде е баща ми.
Нямам никаква представа.
Дори не ме интересува, след като четеш, толкова добре колкото и той.
Какво гледаш?
Ти си както те написах. Страхливец.
Как смееш!
Кажи си молитвата!
Само царят може да го издърпа, не помниш ли?
Стой далеч от мен!
Искам да бъде екзекутиран заедно с другите!
Кучето?
Колкото до теб...
Ще видим какви творения си създал..
Когато Сянка те одере жив!
Не става, изгори последното копие. Видях те!
Грешиш.
Запазих едно копие за мен. Аз съм пълен с изненади.
Няма да мога да изгоря всички, нали?
Не и когато имам приятел затворен вътре, ще ви хареса.
И когато казвам, че ще ви хареса, имам предвид, ще се ужасите.
Обичам този свят...
и възнамерявам името ми да е написано на всяка страница.
Ти и Сянка ще ми помогнете да го направя.
Няма да прочета нищо за теб.
Наистина ли?
Нека ти покажа какво се случва с тези, който не ми се подчиняват.
Тя е много непокорна.
Винаги се опитва да избяга.
Така ще приключа това.
Мамо!
Mo е тук и ще те спаси.
Каква трогателна демонстрация на емоции.
Мамо...
Погледни ме.
Наистина си приличате.
Все още ли мислиш, че не мога да те убедя да четеш за мен?
Мамо!
Искаш ли да направиш някакви промени? - Промени?
Може би да добавиш някои неща, разбираш нали...
Не нещо голямо бих искал по-хубав нос.
Нос, да.
Можеш ли да го направиш и да промениш малко нещата?
Не знам... Отлична идея.
Движи се!
Остави ме.
Не можеш да отидеш. - Държат дъщеря ми!
Ще я убият, ако направиш някоя глупост.
Не трябваше да я оставям сама. - Нека останем скрити.
Не трябваше да сме тук, последното издание изгоря.
Не съм ядосан на вас!
Останете тук и починете за вечерта.
Видях майка ми. Затворена е.
Знам.
Виждал ли си баща ми?
Да, добре е.
Козирога има друго копие на книгата.
Ще ме принуди да извадя Сянка от него.
Имам способността. Мога да го направя.
Значи, че и ти можеш да да ме върнеш обратно.
В безлунната нощ Сянка се превърна в ужасно...
Да убие Козирога. - Да.
Принцесо...
Козирога иска да бъдете силна за вечерта.
Искаш ли да останеш? Разказваме истории с призраци.
Точно така, не ти харесват. - Ще ти дам аз едни истории!
Торбичката ми!
Не си защитен без амулета си.
Върни ми го! - Ела да си го вземеш.
Какво правиш?
Някой трябва да ни измъкне от тук, не мисля, че ще е автора.
Дай ми го обратно! - Внимавай..
Може би, нямам нужда от него.
Време е да приключим започнатото.
Проклинам те в костите на този мъртвец.
Не казвай това!
Нека те преследва злия дух..
Вземи го обратно!
Отвори вратата!
Отвори я!
Кой е? - Помощ! Затворниците бягат!
Използвай огън! - Побързай!
Помощ! Затворниците бягат!
Хайде!
Затворниците бягат!
Бързо помогнете! - Съжалявам, не мога.
Не тръгвай.
Не трябва да бъдеш егоист, понеже така съм те създал!
Ти си нещо повече от това!
Просто го докажи на себе си! Остани и ни помогни!
Помощ! Затворниците бягат!
Не си тръгвай! Върни се!
Това беше най-глупаво нещо, което си правила някога.
Има един куп убийци там.
Какво мислиш, че ще направиш? Ще влезеш и ще ги изкомандваш?
Определено ще те послушат, е? Глупачка с каска и ръкавици...
Благодаря. - Ти си жив.
Напълно.
Как са Реза и Меги? - Добре.. За сега.
Козирога има и друго копие. - Какво каза?
Запазил е едно в тайна. Това беше планът му..
За да изкара Сянка от книгата.
Не мога да изкарам Сянка на вън! Ще убие всички ни!
Вече няма нужда от теб.
Намери друг. Меги.
Пишеш ли нещо?
Може с това да помогна.
О, да. Искаш да станеш писател, нали?
Каза го, како че е нещо лошо.
Това е нещо самотно.
Понякога света за, които пишеш е по приветлив, отколкото реалния.
И ти се иска да си в него?
Ти си умно момиче.
Не очаквах да намеря една девойка затворена в килия..
до очаква смъртта си с мен.
Не е точно това, което ни трябва..
Но е много близо.
Те дойдоха рано, много тревожни.
Някъде тук беше.
Това, което пиша няма да има резултат,
ако не звучи, като Мастиленото сърце.
Намерих го.
Кое?
Нещо, което написах за да ме помнят, когато си отида.
Не ме интересуват драсканиците ти старче.
Ти си една от тях, на твое място щях да внимавам.
Къде я водиш? - Да я нагласим.
И ти си поканен на тържеството.
Не би се състояло без теб, основното ястие си.
Тази вечер Сянка, ще се нахрани с теб.
Почини си, ще дойде някой да те вземе от тук.
Искаше да бъдеш сама, нали?
Ето те. Сама в дивата природа.
Ухапвания от комари.. Мазоли.
Имаш ли план? Не. Просто вземаш един мотор..
Намери карта, и ще видим като стигнем там..
Това е плана. - Добре.
Ще използваш огън, за да отклониш вниманието.
Мога да подпаля замъка. - И аз мога да помогна.
Не ми се пречкай в краката.
Мъжете на Козирога ще отидат да гасят огъня...
Влизам вътре и спасявам Меги и Реза.
Те са много повече и имат от тези! - Оръжия.
Затова се маскирахме. Да вървим.
Хайде!
Това е едно красиво, малко селце.
Би било хубаво да имахме нещо голямо. За да се разпространим.
Ще разширя на границите на моето царство...
Ето защо ми е нужна Сянка.
Не искам някой друг да избяга.
Ако не спреш да трепериш, ще те убода с някоя карфица.
Ще изкарат армия от книгата... - Имаш ли по-добра идея?
Върви!
Хайде...
Върви.
Не се опитвай да правиш каквото и да е..
Няма да видиш майка си жива.
Моля.
Време е..
Да се обединим отново с нашия стар приятел.
Вържете ги.
Добър вечер.
Искаш ли да се измъкнеш от тук?
Тогава помогни ми.
Прочети думите!
Добър си в това.
Това не значи, че сме приятели...
Чети!
Прочети го!
Намерих го.
Козирога доведе армия която плашеше..
всеки, които се сблъска с нея.
Когато преминавала улиците, хора се затваряли по домовете с децата си..
От всички лоши, най-лоша била...
Сянка.
Създадена от пепелта на жертвите на Козирога...
Тя е безсмъртна и недосегаема..
И няма милост, както господаря си.
Каквото застане пред диханието й, умира..
И напада.. както звяр плячката си.
Подчинява се само на Козирога, тъй като идва от земята...
Спри да четеш!
..за да доведе следващата си жертва.
Спри да четеш, Меги.
Спри да четеш!
Красиво!
Яж!
Мамо!
Тото, добро куче.
Яж..
Тогава една вечер, Сянка се затрудни...
Гласът на момичето я накара да си спомни.
Спомни си пепелта, от която се роди, болката която почувства..
Спомни си, че бе решена да си отмъсти.
На всички онези, които създадоха това нещастие с тяхната злоба.
Спри я.
Тръгна към господаря си с пепел в ръката.
Това не са истинските думи. Спри я.
Някой да я спре!
Внимавай Меги!
Mo!
Върни ми я!
Какъв хубав обрат...
Сребродумецо...
Точно навреме за вечеря!
Не!
Не замъка ми!
Атака!
Отдръпнете се!
Мислите, че тези чудовища ще ме спрат?
Напред.
Погълни я!
Само през трупа ми!
Внимавай, Mo!
Продължавай да четеш!
Какво? - Продължи да четеш!
Не мога, нямам какво да чета!
Пиши!
Хайде Меги!
Можеш да го направиш!
Сянка не закача невинните...
Сянка се отдръпна от невинните.
И се върна към лошия си господар, който я контролираше от години.
Разгърна се да го улови...
И Козирога започна да избледнява, като страница на стара книга.
Стана тънък и прозрачен, като хартия!
Татко!
Козирога се изпълни с ужас...
И видя, че краят наближава.
Подобно на всеки, попаднал под погледа на Сянка.
И тогава вятърът ги отнесе, като пепел!
От този момент, чудовището бе свободно!
Меги, чете!
Връщат се в книгите. Ще го изпусна!
Аз не искам да се връщам глупавата ми книга!
И колкото чудовища бяха задържани против тяхната воля...
бяха освободени и се върнаха обратно от където бяха дошли.
Mo!
Тото...
Меги!
Моля те, освободи ме!
Последното желание на автора се бе сбъднало...
Изчезна в света, за който мечтаеше.
И накрая...
След един живот изпълнен с надежда..
Мечтата на момичето стана реалност..
Майка й, която знаеше, че ще види отново и баща й..
Бяха в прегръдката й.
Какво се случи? - Изпуснах.
Закъснях, всички си отидоха.
Твърде късно е, за да се върна. Сега никога няма да се върна обратно.
Каза, че ще се опита. След като вземе жена си обратно.
Няма да го направи.
Няма да рискува да я загуби отново.
Няма да го принудя.
Спри, Елинор. Толкова е глупаво да плачеш, когато края е щастлив.
Ела.
Прашноръки!
Ела, сега е моментът.
Ела Меги!
Книгата изчезна. - Нямаме нужда от нея.
Ще имам кошмари седмици на ред!
Щеше да си тръгнеш без мен?
Не...
По-добре да отидеш с тях.
Ако си тръгнеш, по-добре да вземеш това с теб.
Откраднал си я? - Научих се от най-добрите.
Мислех си, че може да намерим някой.
Някой Разказвач, някой, който да те изпрати обратно.
А момичето? Харесва ти, а?
Ако дойдеш с мен може да не я видиш отново.
Откраднах една снимка от джоба на Сребродумеца.
Ако ще те взема с мен, нека поне си полезен.
Имаме дълъг път пред нас.
Прашноръки!
Обещах.
Твой ред е.
Сигурен ли си, че искаш да го направиш?
Помниш, какво се случва в края.
Както казах и на автора..
Не ме контролира вече. Съдбата ми е в моите ръце.
Успех.
Не го разбирай погрешно, но... Не се връщай обратно.
Направи го.
Беше минало много време, от последния път в който Прашноръкия бе видял...
старата мелница.
Беше по-красива от колкото я помнеше.
Той се върна.
Там където искаше да бъде. - Ти?
Не мога да го последвам.
След като Гуен остана тук, историята ще е различна.
Няма да умре.
Можеш да останеш с нас.
Това беше идея на мама.
Съжаляваме, не ти ли казах?
Не очаквай аз да те върна обратно.
Можеш ли да ме научиш да чета? - Да.
Може би.
Мога да те науча на диханието на дракона.
Роксан!
Превод по слух: Вяра Горчовска
bay victory